![](http://4.bp.blogspot.com/-Afe1wC-i_tk/UXW6z3bcx_I/AAAAAAAAWYA/Kg5vgKnA0ys/s200/sta%C5%BEen%C3%BD+soubor.jpg)
Velikánem filmu pro tenhle týden je v České televizi Luchino Visconti - a když jsem se dívala na
Nevinného (1976), říkala jsem si, kdy jsem tenhle film mohla vidět poprvé. Bylo to asi brzo po jeho premiéře v březnu 1979, takže mi mohlo být tak šestnáct - a díky kratičké scéně ve sprchách jsem vlastně poprvé v životě spatřila, jak vyhlíží nahý muž! To dneska samozřejmě i mně zní legračně: melasovitě dekadentní
Nevinný jako nosič sexuální osvěty pro dospívající, slušně vychovávanou československou dívku - to je opravdu ten správný komentář k tehdejší zabednění době. Naháč nenaháč, adaptace románu Gabriela D’Annunzia nikdy nepatřila v rámci Viscontiho filmografie k mým oblíbeným filmům (mám jistě raději
Smrt v Benátkách a
Geparda, se kterým můžete mimochodem strávit páteční večer).
Zatímco názory na filmy se s uplývajícím časem někdy mění, některé pocity se našince pořád drží - a tak mi tenhle pompézní, film po všech těch letech připadá stejně odcizeně literární a nepříjemně chladný.
Nevinný je orgií povrchu: vytříbeně elegantní obrazy jsou napěchované krásným nábytkem, porcelánem, květinami a náležitě okostýmovanými herci, kteří prožívají drama nevěry a nevíry s distancí polobohů vzdálených jakýmkoli normálním citům. Postava Tulia Hermila (Giancarlo Giannini) s odstupem let vyhlíží ještě odporněji, protože jeho vztah s odcizenou manželkou (Laura Antonelliová) a odtažitou milenkou (Jennifer O'Neillová) podbarvuje režisérův všudypřítomný, přehlíživý postoj k ženským postavám. Ty jsou co do významu rovny naleštěným kusům nábytku, na čemž nic nemění scény milostné vášně ani okamžiky hlubokého utrpení, jichž jsou účastny.
![](http://4.bp.blogspot.com/-8iBc1kL2DA8/UXW3Dl3Ph6I/AAAAAAAAWXw/WwFze5AWtGI/s200/a.jpg) |
|
Co na filmu zestárlo nejvíc,je vedle hudby Franca Mannina (oceněné kdysi Donatellovým Davidem) vnímání rovnoprávnosti mužů a žen na filmovém plátně (i když o rovnoprávnosti pohlaví se ve filmu dokonce mluví). Sedmdesátiletý homosexuál Visconti se prostřednictvím kamery obsesivně popásá na tváři Gianniniho hrdiny, zatímco ta, která nejvíc strádá - Tuliova manželka Giuliana - je v příběhu jen objektem, jenž je pouze ozdobný - ať už v kostýmu nebo ve své nahotě.
Nevinný je tak příběhem založeným na vztazích, kde je nejdůležitější vztah režiséra k jeho herci.
Já jsem ten film v TV viděl taky a mám z něj úplně stejný pocit, taky jsem ho viděl tehdy kdysi. Vy jste to ale napsala lépe než já.
OdpovědětVymazatDanny Greenwood